![La noia que es va capbussar endins el cor del món](https://llegirencatala.cat/wp-content/uploads/2014/08/la_noia_que_es_va_capbussar_endins_el_cor_del_mon-667x1024.jpg)
Com veuries el món si tinguessis unes capacitats mentals generals d’una noia de 7 anys però alhora tinguessis una memòria privilegiada i una comprensió i organització espacial catalogada de geni.
Com entendries la vida si el teu cervell no et permetés entendre els eufemismes, les metàfores, si les teves connexions neurològiques no et permetessin mentir ni tenir fantasies, en definitiva…
Com entendries la vida vivint en un pragmatisme absolut però amb un alt grau de simplicitat i lucidesa.
Aquesta noia es diu Karen i és la protagonista i alhora narradora d’aquesta fantàstica obra.
Tot comença a Mazatlán, poble costaner del Pacífic mexicà. La tieta de la Karen, arribada d’Estats Units per heretar l’empresa familiar, Atunes Consuelo, es troba la Karen, la seva neboda, una nena totalment desvalguda i deixada a la mà de Déu.
Les limitacions mentals i la incapacitat òbvia de la Karen per comunicar-se o interactuar amb altre gent fa que la seva tieta Isabelle es dediqui d’inici i amb totes les seves forces i mitjans a “civilitzar” la noia. Aquest procés s’inicia a casa seva on la tieta ensenya a parlar a la Karen, a escriure i adquirir conceptes generals.
Desprès d’un període a una escola “especial”, la Karen comença una capacitació a l’empresa familiar de tonyina que farà canviar la seva vida. Primer, descobrint com gaudeix el fet de portar un vestit de bus; i segon, veient com són tractats els peixos.
La Karen decideix acompanyar als pescadors a la “caça”. En aquestes sortides i dins el seu món autista, descobreix l’amor amb un dels pescadors, Ricardo, un italià que té el doble d’edat, i es crea entre ells una historia “d’amor” entre dues persones solitàries.
Mesos més tard, envien a la Karen a estudiar Zootècnia a una universitat d’Estats Units. Els companys d’habitació s’espanten en veure aquesta noia “especial” penjada d’un arnes amb el seu vestit de bus. Durant l’estança a la Universitat passa el temps estudiant obsessivament les seves assignatures, rellegint textos que memoritza i es maravella de l’estupidesa de l’existència humana, perquè sembla que tinguin por a comunicar les coses de forma literal i tenen (els humans) tendència a utilitzar moltes metàfores i molts eufemismes que ella no entén. Ella es queixa d’aquest us i pensa que el món seria molt millor sense utilitzar-los. Posa com exemple que l’assignatura sobre mitjans per matar a diferents espècies animals es diu ,Industria de la carn.
Posteriorment, la Karen es expulsada de l’universitat per demostrar que un dels seus professors (Huntington) i la seva forma de matar el bestiar no era sense estres, tal i com el professor defensava.
Això fa que l’empresa familiar de tonyina, entri en una nova fase.
Obsessionada en el tractament de la tonyina, la Karen inventa una nova forma de pescar-la tonyina sense “estrès” i de protegir als dofins que habitualment són capturats en el procés. En aquest moment entra en escena una empresari nord-americà anomenat Gould, que convenç a la Karen d’unir-se en una aventura conjunta i que fa convertir a la protagonista en una famosa dona de negocis. Tant es així que acaba sent segrestada per un grup radical de protecció d’animals desprès d’una entrega de premis a Paris.
Això provoca un canvi dramàtic a la Karen que es va humanitzant més i més cada cop però alhora es manté ben lluny d’ells…
I així a prop d’ells però lluny, hem vaig donar compte que així seria sempre. Estaria a prop dels humans però lluny. Molts anys després, molts llibres després vaig trobar un full d’un llibre antic, escrit per un filosof francès, una oració que posa en paraules la meva distancia amb els humans…Penso, després existeixo.
Per la Karen, es una estupidesa que l’ésser humà busqui aquesta distancia entre l’home i l’animal i parteix de la base, que primer s’existeix i després es pensa.
I tombada al fons de la sorra de l’oceà, hem dedico a existir. A ser. I a la més gran de les felicitats possibles: A veure